Иван Вазов
В изгнание

chitanka.info

Приятели, вий не забравихте

прокудений беден поет,

в скръбта му го сам не оставихте,

сгряхте го с братски привет.

Изпитах аз тежки гонения

там, в моята родна страна.

Във чуждата — нови мъчения:

самотност, тъга, тъмнина…

О боже, защо туй страдание —

далеко от моя народ

да тлея в горчиво изгнание,

да влача печално живот?

Да крия от чужди сълзите си,

да чезна ненужен, нечут —

аз сила ли нямам в гърдите си

за работа честна, за труд?

Не свети ли ум под челото ми

и в мен не кипи ли кръвта,

не трябва ли вече живота ми

за нищо добро във света?

Ил няма кому подкрепление

духовно в бедата да дам,

да влея заря, пробуждение

в заспалите съвести там?

Напразно… А сърце прободено

копнее в чужбина и мре…

Не тебе се сърдя, о родино,

не ти ме отфърли, презре.

Ти пак ми разгръщаш обятия,

но ти си сама под ярем,

еднакви са наште проклятия,

под същите удари мрем.

Приятели — вий не забравихте

поета в таз тежка тъга,

да плаче от радост направихте

сърцето ми клето сега,

когато за дъх освежителен

копнее в тоз чужди предял,

за братски привет ободрителен

от родна земя долетял.

Одеса, 1888

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.